ת'בס: עיר החיים.
תכשיט הכתר של פרעה, סתי הראשון.
ביתו של אימהוטפ, הכהן הבכיר של פרעה.
שומר המתים.
מקום הולדתה של אנך סו נאמון, פילגשו של פרעה.
אף אחד לא הורשה לגעת בה.
אבל בשביל אהבתם, הם היו מוכנים לסכן את החיים עצמם.
מה את עושה כאן?
מי נגע בך?
אימהוטפ!
הכהן שלי!
שומרי הראש של פרעה.
אתה חייב ללכת! הצל את עצמך!
- לא. - רק אתה יכול להחיות אותי!
אני לא אעזוב אותך!
תעזבו אותי!
את תחיי שוב!
אני אחיה אותך!
גופי הוא לא המקדש שלו יותר!
כדי להחיות את אנך סו נאמון...
אימהוטפ וכוהניו פרצו לקברה וגנבו את גופתה....
הם מיהרו למדבר...
ולקחו את גופתה של אנך-סו-נאמון... לחאמונפטרה, עיר המתים...
חאמונפטרה - 1290 לפני הספירה.
אתר קבורה עתיק לבני הפרעונים......
ומקום מנוחה לעושר של מצרים....
למען אהבתו, אימהוטפ קרא תיגר על כעס האלים על ידי שנכנס עמוק לתוך העיר...
איפה שהוא לקח את הספר השחור... של המתים ממקום מנוחתו הקדוש.
נשמתה של אנך-סו-נאמון נשלחה לעולם התחתון האפל...
חמשת איבריה החיוניים הוסרו והונחו... בחמש צנצנות קדושות.
נשמתה של אנך סו נאמון חזרה מן המתים.
אבל שומרי הראש של פרעה עקבו אחרי אימהוטפ ועצרו אותו...
לפני שהטקס הושלם....
לכוהניו של אימהוטפ הוטל גזר דין לחניטה בחיים.
בעבור אימהוטפ...
גזר הדין שלו היה... לשאת את ההום-דאי...
הגרועה מכל קללות מצרים......
אחת כל כך נוראית..., שהיא עוד לא הוטלה על אף אחד עדיין.
היה עליו להישאר סגור בתוך הסרקופגוס שלו...
הלא-מת לנצח נצחים....
שבט המאג'אי לעולם לא ירשה לו להשתחרר...
כי הוא יקום כמחלה מהלכת, מגפה עבור המין האנושי......
שואב כוח לא קדוש... עם כוח של אלפי שנים...
כוח מעבר למה שניתן לתאר......
והתהילה של אי-פגיעות....
חאמונפטרה - 1923
במשך 3000 שנים, גברים וצבאות לחמו על האדמה הזאת...
בלי ידיעה מה שוכן מתחתיה....
ובמשך 3000 שנים...
אנחנו, המג'אי, צאצאיהם של... שומרי הראש הקדושים של פרעה, המשכנו לשמור.
הרגע קודמת.
ביציבות!
אתם איתי בזה, נכון?
הכוח שלכם נותן לי כוח.
ביציבות!
חכו לי!
ביציבות!
אש!
רוץ, בני! רוץ!
כנס בפנים! כנס בפנים!
שלא תעז לסגור את הדלת הזאת!
היצור נשאר לא מגולה.
ומה איתו?
- להרוג אותו? - לא.
המדבר יהרוג אותו.
קהיר, מצרים 3שנים מאוחר יותר
"אבנים קדושות.
"פסלים ואסתטיקה.
"סוקרטס, סת', כרך אחד, כרך שתיים...
"...וכרך שלוש."
ו...
"תותמוסיס"? מה אתה עושה כאן?
ת...
"ת."
אני הולך לשים אותך לאן שאתה שייך.
הצילו.
מה...
תסתכלי על זה!
בני הפרעונים!
תנו לי צפרדעים, זבובים, ארבה...
הכל חוץ ממך...!
בהשוואה אליך, שאר המכות היו ברכה!
אני כל כך מצטערת. זאת היתה תאונה.
כאשר רעמסס החריב את סוריה, זאת היתה תאונה.
את... קטסטרופה!
תראי את הספריה שלי!
למה אני סובל אותך?
ובכן, אתה סובל אותי כי אני יכולה...
אני יודעת לקרוא ולכתוב מצרית עתיקה...
אני יודעת לפענח הירוגליפים וכתב חרטומים......
ואני הבנאדם היחיד באלף קילומטרים......
שיודעת לסדר בהתאם את הספריה הזאת..., בגלל זה אתה סובל אותי.
אני סובל אותך בגלל שאביך ואימך היו הפטרונים הכי טובים שלנו.
בגלל זה אני סובל אותך!
אללה יברך את נשמותיהם.
לא איכפת לי איך תעשי את זה, לא איכפת לי כמה זמן זה יקח.
סדרי את הבלאגן הזה!
הלו?
אבדול?
מוחמד?
בוב?
אין לך שום כבוד למתים?
כמובן שיש לי!
אבל לפעמים, אני רוצה להצטרף אליהם.
תעשה זאת במהרה לפני שתהרוס את הקריירה שלי...
בדרך שהרסת את שלך. צא החוצה...!
אחותי הקטנה היקרה והמתוקה...
אני רוצה שתדעי......
שברגע המדויק הזה... הקריירה שלי נמצאת על ציון דרך גבוה.
ציון דרך גבוה." בבקשה, אני באמת לא" במצב הרוח בשבילך.
אני רק עשיתי קצת בלאגן בספריה...
המלומדים מבמברידג' דחו את הבקשה שלי שוב....
הם אומרים שאין לי מספיק ניסיון בשטח.
תמיד יהיה לך אותי, אמא זקנה.
חוץ מזה, יש לי בדיוק את הדבר כדי לעודד אותך.
לא, ג'ונתן, לא עוד תכשיט קטן וזול.
אם אני אצטרך לקחת עוד חתיכה אחת של זבל לאוצר כדי לנסות...
למכור אותה בשבילך......
מאיפה השגת את זה?
בחפירה בת'בס.
כל החיים שלי מעולם לא מצאתי כלום. בבקשה תאמרי לי שמצאתי משהו.
- ג'ונתן. - כן?
אני חושבת שמצאת משהו.
רואה את החריטה.
זה החותם הרשמי המלכותי של סתי הראשון, אני בטוחה בזה.
- אולי. - שתי שאלות:
מי לעזאזל היה סתי הראשון, והאם הוא היה עשיר?
הוא היה הפרעה השני של השושלת ה-19...
הפרעה העשיר מכולם....
יופי. אני אוהב את הבחור הזה.
- אני אוהב אותו מאוד. - אני כבר מצאתי תאריך למפה הזאת.
זה כמעט בן 3000 שנים. ואם תראה את כתב החרטומים כאן...
זאת חמונאפטרה....
אלוהים אדירים, אל תהיי מגוחכת.
אנחנו מלומדים, לא ציידי אוצרות.
חאמונפטרה זה מיתוס שסופר על ידי מספרי מעשיות ערבים...
לשעשע את התיירים היוונים והרומאים....
אני יודעת את כל הקשקוש שהעיר מוגנת על ידי קללה של מומיה...
אבל המחקר שלי מוביל אותי להאמין... שהעיר באמת היתה פעם קיימת.
את מתכוונת חאמונפטרה?
כן. עיר המתים...
איפה שהפרעונים ככל הנראה החביאו... את העושר של מצרים.
כן, זה תא אוצרות תת-קרקעי גדול.
באמת. כולם מכירים את הסיפור.
הנקרופוליס סודר כדי שישקע לתוך החול בפקודתו של פרעה.
בהפעלת מתג זה יעלם לתוך החול עם האוצר.
כפי שהאמריקאים יאמרו, -- זה הכל אגדות ומעשיות
אלוהים אדירים! תסתכל על זה!
שרפת את החלק עם העיר האבודה.
זה הכל לטובה, אני בטוח.
גברים רבים ביזבזו את החיים שלהם ברדיפה טיפשית אחר חמונאפטרה.
אף אחד מעולם לא מצא אותה.
הרוב מעולם לא חזרו.
בואו בואו! תצעדו מעל הסף.
ברוכים הבאים לכלא קהיר, ביתי הצנוע.
סיפרת לי שהשגת את זה בחפירה גדולה בת'בס.
- אני טעיתי. - אתה שיקרת.
אני משקר לכולם. למה לא אליך?
- אני אחותך. - מה שעושה אותך עוד יותר פתייה.
- גנבת את זה משיכור! - כייסתי אותו, למעשה.
תפסיק להיות מגוחך.
- למה בדיוק האדם הזה בכלא? - את זה לא ידעתי.
אבל כאשר ששמעתי שאת באה, שאלתי אותו את זה בעצמי.
מה הוא אמר?
הוא אמר שהוא רק חיפש זמנים טובים.
- זה האדם שגנבת את זה ממנו? - כן, בדיוק.
--- למה שלא פשוט נלך להסניף רעל - מי אתה?
- ומי החתיכה? - "חתיכה"?
אני רק סוג של מיסיונר מקומי, שמפיץ את המילה.
- זאת אחותי, איווי. - מה שלומך?
- אני מניח שהיא לא הפסד גמור. - סליחה?
- מיד אחזור. - תשאלי אותו על הקופסה.
אנחנו מצאנו... הלו. סלח לי.
שנינו מצאנו את קופסת הפאזל שלך...
באנו כדי לשאול אותך לגביה....
- לא. - לא.
באתם כדי לשאול אותי על חמונאפטרה.
איך אתה יודע את שייכות הקופסא לחמונאפטרה?
בגלל ששם הייתי כאשר מצאתי אותה. היא היתה שם.
אבל איך נדע שזה לא סתם שטויות?
- אני מכיר אותך? - לא, רק יש לי את אחד מאותם הפרצופים האלה.
באמת היית בחמונאפטרה?
כן.
- אתה נשבע? - בכל יום ארור.
- אני לא התכוונתי לזה. - אני יודע. אני הייתי שם.
המקום של סתי. עיר המתים.
האם אתה יכול לספר לי איך מגיעים לשם?
אני מתכוונת, המיקום המדויק.
- את רוצה לדעת? - ובכן, כן.
- האם את באמת רוצה לדעת? - כן.
אז תוציאי אותי לעזאזל מפה!
תעשי את זה, גברת!
לאן הם לוקחים אותו?
להיתלות.
מסתבר, הוא עשה חיים מאוד טובים.
אני אתן לך 100 פאונדים כדי להציל את חייו של האיש הזה.
גבירתי, אני אשלם לך 100 פאונדים רק כדי לראות אותו נתלה.
- 200פאונדים! - המשיכו!
300פאונדים!
יש לך בקשות אחרונות, חזיר?
כן. תשחרר את הקשר ותן לי ללכת.
כמובן שלא ניתן לו ללכת!
500פאונדים!
ומה עוד?
אני אדם מאוד בודד.
לא!
הצוואר שלו לא נשבר!
אני מאוד מצטער. עכשיו אנחנו חייבים לצפות בו נחנק למוות.
הוא יודע את המיקום של חמונאפטרה.
- את משקרת. - אני מעולם לא אשקר!
בן החזיר, חסר אלוהים המלוכלך הזה יודע איפה למצוא את עיר המתים?
- כן! - באמת?
ואם תוריד אותו אני אתן לך...
- עשרה אחוזים. - חמישים אחוזים.
- עשרים. - ארבעים.
- שלושים! - עשרים וחמש.
עשינו עסק.
תורידו אותו!
נמל גיזה, קהיר
אתה באמת חושב שהוא יבוא?
כן, ללא ספק, אני מכיר את המזל שלי.
הוא עשוי להיות קאובוי, אבל אני מכיר את הזן. המילה שלו היא המילה שלו.
אישית, אני חושבת שהוא נוכל מלוכלך וחצוף.
- אני לא אוהבת אותו בכלל. - מישהו שאני מכיר?
הלו.
יום נפלא להתחלה של הרפתקאה, או'קונל?
כן, נפלא.
לא, מעולם לא אגנוב משותף, שותף.
זה מזכיר לי, אין רגשות נקמה בקשר...
- קורה כל הזמן. - מר או'קונל.
אתה יכול להביט לי בעיניים ולהבטיח שזה לא סוג של עבודה בעיניים?
--- בגלל שאם זה, אני מזהירה אותך - את מזהירה אותי?
תן לי לנסח את זה ככה, כל יחידת החיילים הארורה שלי האמינה בזה כל כך...
שהם צעדו את לוב... לתוך מצרים כדי למצוא את העיר הזאת.
וכאשר הגענו לשם, כל מה שמצאנו...
היה חול ודם....
תנו לי לקחת את התיקים שלכם.
כן, את צודקת.
נוכל מלוכלך וחצוף. שום דבר לחבב שם בכלל.
בוקר טוב לכולכם.
אוי, לא. מה אתה עושה כאן?
אני כאן כדי להגן על ההשקעה שלי, תודה רבה.
תפסיק לשחק עם המשקפיים שלך וחלק את החבילה, בארנס.
בלי המשקפיים שלי אני לא יכול לראות את החבילה כדי לחלק אותה, דייב.
או'קונל, שב. אנחנו יכולים להיעזר בעוד שחקן.
- אני רק מהמר עם חיי, לעולם לא עם כסף. - לעולם לא?
מה עם אני אתערב איתך על 500 דולרים שנגיע לחמונאפטרה לפניכם?
- אתם מחפשים את חמונאפטרה? - בטח שכן.
- ומי אומר שאנחנו מחפשים? - הוא אומר.
ובכן, מה לגבי זה?
האם זאת התערבות?
- בסדר, התערבנו. - מה גורם לך להיות כל כך בטוח, אדוני?
- מה גורם לך? - יש לנו בנאדם שבאמת היה שם.
-- איזה צירוף מקרים, בגלל שאו'קונל
של מי המהלך הזה? זה המהלך שלי?
רבותיי, יש לנו התערבות. ערב טוב, ג'ונתן.
מצטער. לא התכוונתי להפחיד אותך.
הדבר היחיד שמפחיד אותי זה הנימוסים שלך.
עדיין כועסת לגבי הנשיקה הזאת?
אם אתה קורא לזה נשיקה.
האם החמצתי משהו?
האם אנחנו נכנסים לתוך קרב?
גברת, יש משהו שם בחוץ.
משהו מתחת לחולות האלה.
אני מקווה למצוא חפץ מסוים.
ספר, למעשה.
אחי חושב שיש שם אוצר.
- מה אתה חושב שיש שם? - במילה אחת... רוע.
הבדואים ושבטי המדבר מאמינים שחמונאפטרה מקוללת.
תראה, אני לא מאמינה באגדות וסיפורי מעשיות, מר או'קונל...
אבל אני חושבת שאחד הספרים הכי מפורסמים... בהיסטוריה קבור שם.
הספר של אמון-רע.
הוא מכיל בתוכו את כל הכשפים הכמוסים של הממלכה העתיקה.
זה מה שעניין אותי לראשונה במצרים כאשר הייתי ילדה.
זאת הסיבה שבאתי לכאן, זה מן מרדף לכל החיים.
והעובדה שאומרים שהוא עשוי מזהב טהור לא משפיעה עליך?
- נכון? - את מכירה את ההיסטוריה שלך.
אני מכיר את האוצר שלי.
דרך אגב...
למה נישקת אותי...?
עמדתי להיתלות. זה נראה רעיון טוב.
מה? מה אמרתי?
איזו הפתעה! ידידי הטוב, אתה בחיים!
אני הייתי מאוד, מאוד מודאג.
ובכן, האם זה לא ידידי הקטן, בני.
- אני חושב שאהרוג אותך. - תחשוב על ילדי.
אין לך שום ילדים.
- יום אחד אולי יהיו לי. - תשתוק!
אז אתה זה שמוביל את האמריקאים. הייתי צריך לדעת.
אז מה המזימה? אתה תיקח אותם לתוך המדבר, ותשאיר אותם להירקב?
לצערי, לא.
האמריקאים האלה חכמים.
הם שילמו לי חצי עכשיו, וישלמו לי חצי כאשר נחזרו לקהיר.
- אז הפעם אני חייב ללכת את כל הדרך. - הם יהיו השברים.
מעולם לא האמנת בחמונאפטרה, או'קונל.
למה אתה חוזר?
אתה רואה את הבחורה הזאת?
היא הצילה אותי.
באמת תמיד היו לך יותר ביצים משכל.
להתראות, בני.
או'קונל!
'"ג'ורג' במברידג...
"...ב-1860...
"ב-1865 עם..."
למען השם, אישה, זאת לא היתה נשיקה כל כך טובה, בכל מקרה.
איפה המפה?
שם.
והמפתח? איפה המפתח?
המפתח? איזה מפתח?
המפה! שכחנו את המפה!
תירגעי. אני המפה. הכל נמצא כאן למעלה.
זה מנחם...
- המפתח! - איווי?
תחזיק את זה.
את יכולה לשחות?
- אני יכולה לשחות אם המקרה מצריך את זה. - תבטחי בי.
זה מצריך את זה.
או'קונל!
מה אתה הולך לעשות?
- חכה כאן! אני אלך להזעיק עזרה! - בסדר!
אמריקאים.
הופעה טובה, חברים!
והאם נלחצתי?
אני חושב שלא.
תוציא אותם מהמים! קדימה, כלבלבים!
תנו להם מכה!
זאת ארץ מבולגנת.
איבדנו הכל!
את כל הכלים שלנו, כל הציוד...
כל הבגדים שלי...!
או'קונל!
נראה לי שיש לי את כל הסוסים!
בני!
נראה לי שאתה בצד הלא נכון של הנהר!
כן.
אני רוצה רק ארבעה! ארבעה!
אני רוצה רק ארבעה, לא את כל העדר!
אתם יכולים להאמין על הרמאי הזה?
פשוט תשלם לאיש.
למען השם, אני לא מאמין למחיר של הפרעושים האלה.
- טוב מאוד. - בטח יכולת להשיג אותם בחינם.
- רק היית צריך לתת לו את אחותך. - כן.
מאוד מפתה, לא?
מאוד.
מעולם לא אהבתי גמלים.
חרקים מטונפים. הם מסריחים, הם נושכים, הם יורקים.
מגעילים.
אני חושבת שהם מקסימים.
זה חזק.
בוקר טוב, חברי.
מה לעזאזל אנחנו עושים?
סבלנות, חברי הטוב. סבלנות.
זוכר את ההתערבות שלנו, או'קונל? הראשון שמגיע לעיר,500 דולרים במזומנים.
100דולרים שלך אם תעזור לנו לנצח בהתערבות.
התענוג כולו שלי.
או'קונל...
גמל נחמד....
תתכוני לזה.
למה?
הדרך עומדת להיראות לנו.
תסתכלו על זה?
אתם יכולים להאמין?
חמונאפטרה.
הנה אנחנו יוצאים שוב.
להתראות, בני!
זה מגיע לך.
קדימה, איווי! קדימה!
האם הם יודעים משהו שאנחנו לא?
הם מובלים על ידי אישה.
מה כבר אישה יודעת?
זה הפסל של אנובים.
רגליו נכנסות עמוק מתחת לקרקע.
'לפי המלומדים מבמברידג, נמצא תא סודי שם...
שמכיל את ספר הזהב של אמון-רע....
ג'ונתן, אמורים לתפוס את השמש עם זה.
בשביל מה המראות הישנות האלה?
מראות עתיקות. זה תעלול מצרי קדום. אתה תראה.
הנה, זה בשבילך.
תפתחי. זה משהו ששאלתי מאחינו האמריקאים.
חשבתי שתרצי את זה. אולי תזדקקי לזה...
למתי שאת......
על מה אתה מסתכל?
תחפש אחר חרקים.
אני שונא חרקים.
אנחנו עומדים בתוך חדר שאף אחד לא נכנס אליו יותר מ-3000 שנים.
מה הסירחון הנוראי הזה?
"ויהיה...
"...אור."
היי, זה תעלול נחמד.
- אלוהים אדירים. זה סה-נג'ר. - מה?
- חדר הכנה. - בשביל מה?
להיכנס לחיים שאחרי.
מומיות, בני הטוב. זה איפה שעשו את המומיות.
מה זה היה?
נשמע כמו... חרקים.
הוא אמר חרקים.
למה אתה מתכוון, חרקים? אני שונא חרקים.
הרגליים של אנוביס.
התא הסודי צריך להיות חבוי איפשהו כאן.
הפחדתם אותנו לכל הרוחות.
כנ"ל.
- זאת ערכת הכלים שלי. - אני לא חושב כך.
אוקיי.
אולי טעיתי.
שיהיה לכם יום נחמד, רבותיי. יש לי עבודה רבה לעשות.
- תתחפפו! זה אתר החפירה שלנו. - אנחנו הגענו לכאן ראשונים.
זה הפסל שלנו, חבר.
אני לא רואה את השמות שלכם כתובים עליו, חביבי.
יש רק ארבעה שלכם...
וחמשה עשר שלי....
הסיכויים שלכם לא גדולים, או'קונל.
- היו לי סיכויים גרועים יותר. - גם לי.
למען השם, בואו נהיה נחמדים, ילדים.
אם אנחנו הולכים לשחק ביחד, אנחנו חייבים ללמוד להתחלק.
יש מקומות אחרים לחפור.
לפי ההירגוליפים האלה אנחנו מתחת לפסל.
אנחנו צריכים להיות בין הרגלים שלו.
כאשר היאנקים הארורים האלה ילכו לישון...
-...בלי לפגוע... - לא נפגעתי.
אנחנו נחפור ונגנוב את הספר מתחת לאף שלהם....
האם את בטוחה שאנחנו יכולים למצוא את התא הסודי הזה?
כן, אם האמריקאים החייתיים האלה לא ניצחו אותנו.
- בלי לפגוע. - לא נפגעתי.
לאן החבר הקטן והמסריח שלנו הלך?
מה יש לנו כאן?
זהב כחול.
זה יהיה פרס די טוב.
- בואו נלך להשיג אוצר! - בזהירות!
סת'י לא היה טיפש.
אני חושב שאולי אנחנו צריכים לתת לחופרים לפתוח את זה.
אני חושב שאנחנו צריכים להקשיב לדוקטור הטוב, הנדרסון.
כן, בסדר. תן להם לפתוח את זה.
אז הם תלשו את המעיים שלך ודחפו אותם לצנצנות.
הם היו גם מוציאים את הלב שלך. יודע איך הם הוציאו את המוח שלך?
אנחנו לא צריכים לדעת את זה.
הם היו לוקחים מקל חד וחם, דוחפים אותו באף שלך...
מסובבים אותו קצת ואז... תולשים אותו החוצה דרך הנחיריים שלך.
זה בטח כואב.
זאת חניטה. אתה מת כאשר הם עושים את זה.
אם לא אצליח לצאת מפה, אל תחנטו אותי.
כנ"ל.
אלוהים אדירים. זה...
זה סרקופגוס.
קבור בבסיס של אנוביס.
הוא בטח היה מישהו עם חשיבות גדולה.
או שהוא עשה משהו מאוד שובב.
אללה.
עוד אחד.
הצילו! הצילו!
מי זה?
"הוא ששמו לא יקרא."
זה נראה כמו סוג של מנעול.
- מי שכאן בטוח לא היה יוצא. - לא צוחקת.
יקח חודש כדי לפצח את הדבר הזה בלי מפתח.
מפתח?
מפתח! על זה הוא דיבר!
- מי? - האיש על השייטת.
זה עם הקרס. הוא חיפש מפתח.
זה שלי.
- מה אתם מניחים שהרג אותו? - האם ראיתם אותו אי פעם אוכל?
נראה שלחברים האמריקאים שלנו היתה תאונה קטנה משלהם היום.
שלושה מהחופרים שלנו... נמסו.
- מה? - איך?
חומצה-מלחית. חומצה-מלחית בלחץ.
איזה סוג של מלכודת עתיקה.
אולי המקום הזה באמת מקולל.
למען השם, שניכם!
- את לא מאמינה בקללות? - לא.
אני מאמינה שאם אני יכולה לראות ולגעת בזה, זה אמיתי. בזה אני מאמינה.
אני מאמין בלהיות מוכן.
בואו נראה במה ידידנו, שומר הכלא, האמין.
מה זה?
בקבוק שבור.
גלנליבט. בן שתיים עשרה שנה!
הוא אולי היה ידיד מסריח, אבל היה לו טעם טוב.
קח את זה. תישארו כאן.
- לא, חכה! חכה לי. - איווי!
סלחי לי, אבל האדם לא אמר הרגע "תישארו כאן"? איווי!
מר הנדרסון! קום!
מספיק!
לא נקיז יותר דם, אבל אתם חייבים לעזוב.
תעזבו את המקום או שתמותו.
יש לכם יום אחד.
אוולין.
- מה מצבך? - כן, אני בסדר.
- את בטוחה? - תודה.
זה מוכיח את זה. האוצר העתיק של סת'י חייב להיות קבור מתחת לחולות האלה.
אם הם הגנו עליו ככה, חייב להיות אוצר שם למטה.
האנשים האלה הם אנשי מדבר. הם מעריכים מים, לא זהב.
אתם יודעים, אולי רק ללילה אנחנו נוכל לאחד כוחות?
דברים קשוחים, תנסי וו ימנית.
תעגלי את האגרוף שלך ושימי אותו ככה.
ואז בכל הרצינות. תכי פה.
אני בכל הרצינות!
בסדר, הגיע הזמן לעוד משקה.
בניגוד לאחי, אדוני...
אני יודעת מתי לומר לא....
ובניגוד לאחיך, גברת...
אותך, אני פשוט לא מבין....
אני יודעת.
אתה תוהה...
מה מקום כמוני עושה בבחורה כזאת....
כן, משהו כזה.
מצרים נמצאת בדם שלי.
אתה מבין, אבי...
היה חוקר מאוד מאוד מפורסם....
הוא אהב את מצרים כל כך...
שהוא התחתן עם אימי, שהיתה מצריה......
והרפתקנית לא קטנה בעצמה....
אני מבין את אביך, ואני מבין את אמך...
ואני מבין אותו, אבל......
מה את עושה כאן?
אני עשויה לא להיות...
חוקרת......
או הרפתקנית......
או מחפשת אוצרות, או אקדוחנית......
מר או'קונל......
אבל אני גאה במה שאני....
ומה זה?
אני...
ספרנית....
ואני הולכת לנשק אותך...
מר או'קונל....
תקראי לי ריק.
או, ריק.
- יש קללה על התיבה הזאת. - קללה בתחת שלי.
- למי איכפת? - צריך להיות איכפת לך, מר הנדרסון.
על האדמות המקודשות האלה, שהתקיימו בזמנים עתיקים...
-...הם חזקים היום כמו שהיו פעם. - אנחנו מבינים.
מה זה אומר?
"המוות יבוא חיש...
"...על מי שיפתח את התיבה הזאת."
אנחנו לא צריכים להיות פה.
זה לא טוב.
זה אומר,"יש אחד...
"...הלא-מת...
"...הוא, שאם יוחזר לחיים, מחויב על ידי חוק קדוש...
"...לממש את הקללה הזאת."
אז בואו לא נחזיר אף אחד מהמתים.
"הוא יהרוג את כל מי שיפתח את התיבה הזאת...
"...ויבלע את איבריהם ונוזלי הגוף שלהם...
"...ושיעשה כך, הוא יחיה מחדש...
"...ולא יהיה יותר הלא-מת...
"...אלא מגפה על הארץ הזאת."
ובכן, לא עשינו את כל הדרך הזאת בשביל כלום.
- זה נכון. - זאת הקללה.
זאת הקללה.
זה הקללה! הישמרו מהקללה!
הישמרו!
ממזר מטומטם שמאמין באמונות תפלות.
אני חלמתי על זה מאז שהייתי ילדה קטנה.
חלמת על אנשים מתים?
תראה, הכישופים הקדושים סותתו על האבן.
האיש הזה כנראה הורשע גם בחייו וגם בחיים שאחרי.
- מזל רע. - כן, כולי דמעות.
עכשיו, בואו נראה מי בפנים. שנפתח?
אני שונא כאשר הדברים האלה עושים את זה.
הוא אמור להיראות ככה?
מעולם לא ראיתי בעבר מומיה שנראית ככה.
הוא עדיין...
- עסיסי. - כן.
הוא חייב להיות בן יותר מ-3000 שנים...
ונראה כאילו שהוא עדיין......
נרקב....
תראו את זה.
מה את חושבת שעשה את זה?
הסימנים האלה נעשו על ידי...
ציפורניים....
הבנאדם הזה נקבר בחיים.
והוא השאיר הודעה.
"המוות הוא רק ההתחלה."
אלוהים אדירים.
זה באמת קיים.
- ספר המתים. - ספר?
למי איכפת מספר? איפה לעזאזל האוצר?
זה, רבותיי...
זה אוצר....
-- לא אחליף את זה איתך אפילו בעבור
תראו את זה.
הנה האוצר שלכם, רבותיי.
עכשיו עלינו על משהו.
אני מאמינה שאתה צריך מפתח כדי לפתוח את הספר הזה.
מה אתם חושבים שאלה יהיו שווים בבית?
שמענו שמצאתם לכם מומיה חמודה ודביקה.
ברכותיי.
אם תייבשו אותה, אולי תוכלו למכור אותה כעץ בערה.
תראו מה אני מצאתי.
אתה במושב שלה.
- עכשיו! - כן.
שלדי חיפושיות פרעה, אוכלי בשר.
מצאתי אותם בתוך ארון המתים של חברנו.
הן יכולות להישאר בחיים במשך שנים ניזונים מבשר של גופה.
חבל לחברנו, הוא עדיין היה בחיים כשהם התחילו לאכול אותו.
אז מישהו זרק אותם בפנים עם הבחור שלנו, ואז הם לאט אכלו אותו שהוא היה בחיים?
לאט מאוד.
הוא לבטח לא היה בחור פופולרי כשהם שתלו אותו.
הוא בטח נהיה קצת יותר מדי שובב עם הבת של פרעה.
לפי הממצאים שלי...
חברנו סבל את ההום-דאי, הגרועה מכל קללות מצרים......
אחת ששמורה רק למחללי האל הכי רעים....
מעולם לא שמעתי שהקללה הזאת באמת בוצעה אי פעם.
- זה רע? - כן, ובכן, הם...
הם מעולם לא השתמשו בה בגלל שהם פחדו מאוד ממנה.
כתוב שאם קורבן ההום-דאי יקום אי פעם מחדש...
הוא יביא איתו את עשר מכות מצרים....
לזה קוראים גנבה, את יודעת.
לפיך ולפי אחי...
זה נקרא השאלה....
חשבתי שהספר של אמון-רע היה עשוי מזהב.
הוא באמת היה עשוי מזהב. זה לא הספר של אמון-רע.
זה משהו אחר.
אני חושבת שזה שעשוי להיות ספר המתים.
ספר המתים?
האם את אמורה לשחק עם זה?
זה רק ספר. אף נזק מעולם לא הגיע...
מקריאת ספר....
זה קורה כאן הרבה.
מה הוא אומר?
"אמון-רע. אמון-די."
זה מדבר על הלילה ועל היום.
לא!
אסור לכם לקרוא מן הספר!
רוצו!
צאו, צאו!
מה עשינו?
מה הם באו?
אני לא נשאר בסביבה כדי לגלות.
המשקפיים שלי. איפה המשקפיים שלי?
עזבו אותי! עזבו אותי!
-- האם אתה יכול לעזור לי למצוא את
חכו לי!
מי שם?
דניאלס?
חיפושיות פרעה!
- רוצי, איווי! - צאו, צאו! רוצו!
- אוולין? - איווי?
מר בארנס. תודה לאל.
אני רק התחלתי לפחד.
-- איבדתי את כולם. אני
העיניים שלי. העיניים שלי.
בבקשה עזור לי.
הוא לקח את הלשון שלי.
בבקשה אל תעזוב אותי.
אנך-סו-נאמון?
לעזאזל! זאת דלת סתרים.
חייב להיות פה מתג איפשהו.
רוצו, י'בני זונות! רוצו!
צא.
צא! צא!
בואי איתי נסיכתי אנך-סו-נאמון.
הנה את! תפסיקי לחפש מחבואים.
בואי נצא מכאן.
איווי!
- זוזי! - האם ראית את זה?
הוא הלך. הוא הלך!
אמרתי לכם לעזוב או למות. סירבתם.
עכשיו אולי הרגתם את כולנו.
שיחררתם יצור שפחדנו ממנו במשך 3000 שנים.
- תירגע. פגעתי בו. - אף נשק בן-תמותה יכול להרוג את היצור הזה.
הוא לא מהעולם הזה.
- ממזרים. - מה עשיתם לו?
הצלנו אותו לפני שהיצור יכל לסיים את עבודתו.
תעזבו, כולכם, במהירות, לפני שהוא יחסל את כולכם.
אנחנו חייבים עכשיו לצוד אותו ולמצוא דרך להרוג אותו.
אני כבר סיפרתי לך שפגעתי בו.
דעו את זה.
היצור הזה הוא מביא המוות.
הוא לעולם לא יאכל, הוא לעולם לא ישן...
הוא לעולם לא יעצור....
שהאל הטוב יגן וישגיח עלי...
כמו שרועה צאן משגיח על עדרו....
לא? בסדר.
שפת העבדים...
אולי אוכל להשתמש בך....
והפרסים...
יהיו גדולים....
נסיכי.
איפה שאר הכדים הקדושות?
מבצר בריידון, קהיר
חשבתי שאמרת שאת לא מאמינה באגדות.
מפגש עם גופה בת 3000 שנים שהולכת ומדברת...
נוטה לשנות את דעתי....
שכחי את זה. אנחנו מחוץ לדלת, במורד המסדרון ונעלמנו.
- לא, אנחנו לא. - כן, אנחנו כן.
לא. הערנו אותו, ואנחנו הולכים לעצור אותו.
מה "אנחנו"?"אנחנו" לא קראנו בספר הזה.
אמרתי לך לא לשחק עם הדבר הזה. לא אמרתי?
כן, אז אני. אני הערתי אותו ואני מתכוונת לעצור אותו.
איך? שמעת את האיש. אף נשק בן-תמותה לא יכול להרוג את הבחור הזה.
אז אנחנו פשוט נצטרך למצוא כמה נשקים לא בני-תמותה.
- הנה הולך ה"אנחנו" הזה שוב. --- אתה יכול להקשיב לי? אנחנו חייבים לעשות את זה
ברגע שהיצור הזה יוולד מחדש הקללה שלו תופץ עד שהארץ תושמד.
- זאת הבעיה שלי? - זאת הבעיה של כולם.
אני מעריך שהצלת את חיי אבל כאשר הצטרפתי למשימה...
הסכמתי לקחת אותך לשם ולהחזיר אותך....
עשיתי את זה. סוף העבודה. סוף הסיפור.
- החוזה מחוסל. - אם זה כל מה שאני חשובה לך, חוזה?
אתה או יכול להצטרף איתי...
או להישאר כאן ולנסות להציל את העולם...!
- מה אתה הולך לעשות? - אני נשארת.
- בסדר! - בסדר.
אני האחרון מחיל האוויר המלכותי שעדיין מוצב כאן, אתה יודע.
איזה אידיוט שפך את המשקה שלו.
כל שאר הבחורים מתו בשמיים ונקברו בחול.
בחורים טובים, כל אחד מהם גם.
היי, ווינסטון.
אתה יודע, או'קונל...
מאז סוף המלחמה הגדולה, לא היה עדיין אתגר יחיד......
שראוי לבנאדם כמוני....
כן? לכולנו יש את הבעיות הקטנות שלנו היום, לא ווינסטון.
הלוואי שיכולתי לעזוב עם השאר...
וליפול באש התהילה......
במקום לשבת פה ולהירקב משיעמום ושתייה....
לחיים.
בחזרה לשדה התעופה.
--- האם אחותך תמיד הייתה - כן, תמיד.
כולנו ארזנו, אבל הסירה לא עוזבת עד מחר.
הזנב מסודר טוב בין הרגליים שלך, אני רואה.
אתה יכול דבר, לך אין איזה גופה קדושה שרודפת אחריך
מז שלום חבריכם?
האוזניים והלשון שלו נתלשו. איך אתה תהיה?
אני כל כך שמח...
לפגוש אותך....
הנסיך אימהוטפ לא אוהב שנוגעים בו.
אמונה תפלה טיפשית המזרח, אני חושש.
בבקשה סלח לי.
מר בארנס...
הנסיך אימהוטפ מודה לך על הכנסת האורחים שלך...
ועל עיניך.
ועל לשונך.
אבל אני חושש שהוא צריך יותר.
הנסיך חייב לסיים את העבודה...
ולמשש את הקללה שלו שאתה וחבריך......
-...הבאתם על עצמכם. - חכה! לא!
בהצלחה, בחורים.
אלוהים אדירים! יש לזה טעם כמו של...
דם.
"והנהרות והמים של מצרים הפכו לאדומים...
"...והיו כדם."
הוא כאן.
- אוולין! - אז אתה עדיין כאן.
יש לנו בעיות.
בני, י'חתיכת מסריח. איפה אתה היית?
אנחנו בצרות רציניות.
הצלת אותי מהלא-מתים.
אני מודה לך.
אנחנו בצרות מאוד רציניות.
- נראה שהוא מחבב את איווי. - על מה כל זה?
- מה הבחור הזה רוצה? - רק בנאדם אחד יכול לתת לנו תשובה כלשהי.
- אתה! - גברת קרנהן.
- רבותיי. - מה הוא עושה כאן?
אתם באמת רוצים לדעת, או שאתם פשוט מעדיפים לירות בנו?
אחרי מה שאני הרגע ראיתי...
אני מוכן ללכת על קצת אמונה....
אנחנו חלק מחברה עתיקה וסודית.
יותר מ-3000 שנים הגנו על עיר המתים.
אנחנו נשבענו לאחווה לעשות את כל מה שביכולתנו לעצור את הכהן הגדול אימהוטפ מלהיוולד מחדש.
בגללכם, נכשלנו.
האם זה מצדיק את ההרגיה של אנשים חפים מפשע?
לעצור את היצור הזה? תני לי לחשוב. כן!
שאלה: למה הוא לא אוהב חתולים?
הם השומרים של העולם התחתון. הוא יחשוש מהם עד שכוחו יחזור במלואו.
- ואז הוא לא יפחד מכלום. - אתם יודעים איך הוא מחזיר את כוחו?
- על ידי שהוא הורג את כל מי שפתח את התיבה. - ומוצץ את החיים שלהם עד שיתייבשו!
תפסיק לשחק עם זה.
כאשר ראיתי אותו בחיים שחמונאפטרה, הוא קרא לי אנך-סו-נאמון.
ועכשיו, בחדר של מר בארנס, הוא ניסה לנשק אותי.
בגלל אהבתו לאנך-סו-נאמון הוא קולל.
--- אפילו אחרי 3000 שנים - הוא עדיין מאוהב בה.
זה מאוד רומנטי, אבל איך זה קשור אלי?
אולי הוא ינסה שוב לנסות להחיות אותה מן המתים.
ונראה שהוא כבר בחר את הקורבן האנושי שלו.
מזל רע, אמא זקנה.
להיפך, זה עשוי לתת לנן את הזמן שאנחנו צריכים להרוג את היצור הזה.
ואנחנו נצטרך את כל העזרה שנוכל להשיג. כוחותיו גדלים.
"והוא כיוון את ידו כלפי השמיים...
"...והיה חושך על ארץ מצרים.
אנחנו חייבים לעצור אותו מלהשיב את כוחותיו.
- מי פתח את התיבה הזאת? - אני ודניאלס.
- ובארנס. - והחוקר-מצרים הזה.
- מה לגבי חברי, בני? - לא, הוא התחפף לפני שפתחנו את זה.
- כן, הוא היה בנאדם חכם. - זה נשמע כמו בני.
אנחנו חייבים למצוא את החוקר-מצרים ולהיב אותו לביטחון...
-...לפני שהיצור יתפוס אותו. - בסדר.
- היא נשארת כאן. שלושתכם, בואו איתי. - לא אני!
אתה לא יכול להשאיר אותי מאחור כמו שטיח מיושן.
מי שם אותך אחראי? מה את חושב שאתה עושה?
- ג'ונתן! או'קונל! - מצטער, אבל הוא קצת... גבוה.
או'קונל, אתה לא משאיר אותי כאן!
אם אתה לא תפתח את הדלת הזאת בעוד דקה אחת...
הדלת הזאת לא נפתחת.
- היא לא יוצאת החוצה, ואף אחד לא נכנס פנימה. - בסדר.
- בסדר? - בסדר.
או'קונל! ג'ונתן!
בואו נלך.
אני חשבתי שאוכל להישאר במבצר ולסייר.
- עכשיו! - אנחנו הולכים להציל את החוקר-מצרים.
תן לי לנחש... ניקיון אביב?
פגיעה יפה.
בני, נפלת? תן לי לעזור לך.
חזרת מהמדבר עם ידיד חדש, לא בני?
איזה ידיד? אתה ידידי היחיד.
מה לעזאזל אתה עושה עם החלאה הזה? מה יוצא לך מזה?
עדיף להיות יד ימינו של השטן מאשר לעמוד בדרכו.
כל זמן שאני משרת אותו, אני מחוסן.
מחוסן ממה?
- מה אמרת הרגע? - אני לא רוצה לספר לך. אתה תכאיב לי.
אחרי מה אתה מחפש? ותנסה לא לשקר לי.
את הספר השחור שהם מצאו בחמונאפטרה. הוא רוצה אותו בחזרה.
הוא אמר לי שמשקלו שווה בזהב.
- למה הוא רוצה את הספר? - אני לא יודע.
משהו בקשר להחזיר את החברה המתה שלו בחזרה לחיים.
אבל זה הכל. הוא רק רוצה את הספר, אני נשבע.
רק את הספר, אני נשבע. ואת אחותך.
-- אבל חוץ מזה
שניים נפלו, שניים בדרך.
ואז הוא יהיה בדרך לאיווי.
שומרים במקומות! השטח נקי, אדוני!
לעזאזל עם זה.
אני יורד למטה להביא משקה. רוצה משהו?
- תביא לי כוסית בורבון. - בסדר.
- וכוסית בורבון. - כן, בסדר.
- וכוסית בורבון. - אני אביא את הבורבון הארור שלך!
אל תדאג בקשר לדלת.
אנך-סו-נאמון.
היי, תוריד את הפרצוף המכוער שלך ממנה!
תראה מה יש לי.
את בסדר?
אני לא בטוחה.
לפי האגדה, הספר השחור שנמצא על ידי האמריקאים בחמונאפטרה...
אמור להשיב אנשים בחזרה מן המתים....
- עד עכשיו זה היה דבר שלא האמנתי בזה. - תאמיני בזה אחותי, זה מה החזיר את החבר שלנו לחיים.
אם הספר השחור יכול להשיב אנשים בחזרה לחיים...
- אז אולי ספר הזהב יכול להרוג אותו. - זה המיתוס.
עכשיו אנחנו פשוט צריכים לגלות איפה ספר הזהב הוחבא.
אימהוטפ. אימהוטפ.
האחרונה אבל לא היחידה, המכה האהובה שלי... שחין.
הם נהפכו לעבדיו.
אז זה התחיל, התחלת הסוף.
עדיין זה לא התחיל. בואו.
המלומדים מבמברידג' אמרו שספר הזהב של אמון-רע...
היה בתוך פסל אנוביס....
- זה איפה שמצאנו את הספר שחור. - בדיוק.
- נראה שהבחורים הזקנים מבמברידג' טעו. - הם בילבלו את הספרים.
בילבלו איפה שהם היו קבורים.
אז אם הספר השחור בתוך הפסל של אנוביס...
אז ספר הזהב חייב להיות בתוך......
- קדימה, איווי. מהר יותר. - סבלנות היא מעלה.
כרגע היא לא.
אני חושב שאני אלך ואתניע את המכונית.
מצאתי את זה. הספר השחור של אמון-רע נמצא...
בחמונאפטרה נמצא בתוך הפסל של הורוס....
'קבלו את זה, המלומדים של במברידג.
אימהוטפ.
בואו נלך, בואו נלך!
- כנס להילוך. - בואו נצא מכאן.
- קדימה, איווי. תזדרזי. - אימהוטפ!
אתה תקבל את שלך, בני! אתה שומע אותי?
- אתה תקבל את שלך! - כאילו שלא שמעתי את זה בעבר!
תחזיקו חזק!
בסדר! לכו, לכו!
אימהוטפ. אימהוטפ.
זה היצור.
הוא השיב את כוחותיו במלואם.
"בואי איתי, נסיכתי.
"הגיע הזמן לעשות אותך לשלי לנצח."
לנצח נצחים," אידיוט".
"קחי את ידי...
"...ואחוס על חיי חבריך."
אוי לא.
- יש לך רעיונות חכמים? - אני חושב.
מוטב שתחשוב מהר, בגלל שאם הוא יהפוך אותי למומיה...
אתה הראשון שאני ארדןף אחריו....
- לא. - לא תירה!
הוא עדיין חייב לקחת אותי לחמונאפטרה כדי לבצע את הטקס.
היא צודקת. תחיה היום, תילחם מחר.
אני אראה אותך שוב.
אוולין!
זה שלי.
תודה.
תהרגו את כולם!
לא! תשחרר אותי!
תעזוב אותי!
להתראות, ידידי.
בוא הנה, י'חתיכת...
קדימה!
- מה לגבי אחותי? - אנחנו נחזיר אותה! צא!
אתה הבא בתור!
קדימה! תן לי את ידך!
בוקר טוב, ווינסטון. אפשר להחליף איתך מילה?
איך הבעיה שלך קשורה לחיל האוויר המלכותי המת של הוד מלכותו?
שום דבר ארור.
- האם זה מסוכן? - כנראה לא תצא מזה בחיים.
אתה באמת חושב ככה?
כל אחד אחר שהיה איתנו מת. למה לא אתה?
אז מה האתגר?
להציל את עלמה שבמצוקה, להרוג את האיש הרע ולהציל את העולם.
ווינסטון הבלוק לשירותך, אדוני.
אתה בסדר?
אני נראה לך לעזאזל בסדר?
מה שלומך?
אתה רואה את זה? מעולם לא ראיתי אחד כל כך גדול.
- מעולם לא? - לא!
רד ממני! רד!
אני צריך עבודה חדשה.
אלוהים אדירים.
חזרנו.
או'קונל.
אלוהים אדירים.
ווינסטון!
תחתור חזק יותר.
תחזיקו חזק, גברים!
תפסיק את זה! אתה תהרוג אותם!
זה הרעיון.
הנה אני בא, חברים!
אהבתי את תעלול של חומת החול. זה היה יפהייפה.
ממזר.
סלחו לי.
קצת עזרה תהיה שימושית, אם הטרחה לא גדולה מדי.
כן. בסדר.
ווינסטון!
חול טובעני! זוזו אחורה! זה חול טובעני.
תמשיכי לזוז!
אתה יודע, בחורים רעים כמוך תמיד מקבלים את מה שמגיע להם.
- באמת? - כן.
כן.
תוציאו את האבנים הגדולות האלה האלה קודם.
ותיקחו את אלה שלמעלה, או שכל העסק יתמוטט עלינו.
קדימה. שימו את הזרועות שלכם חזק בעניין.
יש לי רעיון. מהר מהר.
תשמעו!
רבותיי, אתם צריכים לבוא ולהסתכל על זה.
מה?
זאת הזרוע שלי! הזרוע שלי!
תחזיק אותו!
תעשו משהו! תעשו משהו! לא את זה! לא את זה!
או'קונל.
המלומדים מבמברידג' מעולם לא כתבו על זה.
תעזוב אותי.
תהרגו אותם...
ותעירו את האחרים....
- אתה יכול לראות... - כן.
- אתה יכול להאמין... - כן.
- אנחנו יכולים רק... - לא.
- מי לעזאזל הבחורים האלה? - כוהנים.
כוהניו של אימהוטפ.
בסדר אז.
הנה הוא!
שלום, הורוס, נערי הזקן.
הגיע הזמן לסגור את הדלת.
אנך-סו-נאמון.
או'קונל! ג'ונתן!
לעזאזל, הבחורים האלה לא מוותרים, לא?
תמשיכו לחפור.
הספר של אמון-רע.
תציל את הבחורה.
תהרוג את היצור.
למה אתם מחכים? צאו החוצה! צאו החוצה!
אתה בסדר? בוא נלך.
עם מותך, אנך-סו-נאמון תחיה.
ואני אהיה בלתי מנוצח!
הספר של אמון-רע! I מצאתי את זה, איווי!
הספר של אמון-רע.
תשתוק ותוציא אותי מכאן, ג'ונתן!
תפתח את הספר, ג'ונתן. זאת הדרך היחידה להרוד אותו.
אתה חייב לפתוח את הספר ולמצוא את הכתובה.
אני לא יכול לפתוח את זה! זה נעול.
- אנחנו צריכים את המפתח, איווי! - זה בתוך החלוק שלו.
מומיות.
תיזהר! הנה אחת...
הנה כתובה.
זה ממשיך להשתפר.
- תעשה משהו, ג'ונתן. - אני?
- אתה יכול לפקד עליהם. - את בטח צוחקת.
תסיים לקרוא את הכתובה שעל הכריכה, אידיוט, ואז תוכל לשלוט עליהם.
בסדר.
תזדרז, ג'ונתן!
- אני לא מצליח לפענח את הסמל האחרון זה. - איך הוא נראה?
זאת ציפור, חסידה!
אמונופוס!
אוי כן, אני מבין.
תשמידו אותו!
אני מצווה עליכם להשמיד אותו!
אנך-סו-נאמון!
תן לי את הספר הזה!
עכשיו תמות.
איווי! יש לי את זה.
תשאיר אותו עסוק.
אין בעיה.
תזדרזי, איווי!
- תזדרזי! - אתה לא עוזר.
עכשיו זה תורך.
הבנתי.
חשבתי שאמרת שזה יהרוג אותו!
הוא בן תמותה.
"מוות...
"...הוא רק ההתחלה."
הגיע הזמן ללכת.
איבדת את הספר!
--- אני לא מאמינה - בואי כבר!
--- אנחנו לא יכולים רק - לא, ג'ונתן!
או'קונל!
- חכה! - קדימה, תן לי את ידך.
להתראות, בני.
לך.
תודה רבה.
הרווחתם את הכבוד והכרת התודה של אנשיי.
זה היה כלום.
הלוואי שאללה יחייך עליכם תמיד.
ו... על עצמך.
כן, בכל זמן.
היזהר מצרות.
הוא פשוט משאיר אותנו פה.
אני מניח שאנחנו הולכים הביתה עם ידיים ריקות. שוב.
לא הייתי אומר ככה.
בבקשה!
מה לגבייך, יקירתי? מה לגביי נשיקונת?
מצוות EXtreme